Tulin maailmaan eräänä koleana kevätyönä.
Isoäitini Ottilie oli päättänyt estää skandaalin.
Anna lapseni takaisin!
Tässä tyttäreni. Imettäkää häntä kahden tunnin välein.
Elettiin vuotta 1904.
Silloin Lorenz Adlon alkoi rakentaa legendaarista hotelliaan ―
Brandenburgin portin tuntumaan.
Miksi tahdot naapuritontinkin? ― Rakennan siihen 102 lisähuonetta.
Äitini Alma kihlautui aatelisen Siegfried von Tennenin kanssa.
Sitten hän tutustui valokuvaaja Undine Adamsiin ―
ja muutti hänen kanssaan Amerikkaan.
15―vuotiaana kuulin perheemme salaisuuden ―
isoisän kuolinvuoteen ääressä.
Jokin kuukausi Gustafin jälkeen kuoli myös Ottilie.
Jäin yksin lähes tuntemattoman äitini kanssa.
Isoäiti oli oikeassa. Olet kelvoton!
Tulet mukaan, tahdot tai et.
Otan vastaan herra Adlonin tarjouksen ja muutan hotelliin.
Myös Adlonien perheessä asiat muuttuivat.
Se nainen ei tahdo sinua vaan hotellin!
Jos niin on, se johtuu siitä, että Hedda rakastaa sitä.
Siksi te muistutatte toisianne.
Louis ja Hedda johtivat hotellin uuteen aikaan.
Voi, anteeksi!
Adlonissa kohtasin suuren rakkauteni, Julianin.
Ja jouduin pettymään.
"Olet nuori. Vartut aikuiseksi ja sinusta tulee vielä jotakin."
Isän ansiosta löysin intohimoni radioon.
Loin uraa...
Musta Venus, Josephine Baker...
Tapasin uudelleen lapsuuden aikaisen ystävän.
Von Tennen, Sebastian...
Hän näyttää näkevän vain sinut. ― Asia ei ole niin kuin luulet.
Joka ei ole puolellamme, on meitä vastaan. Mietipä sitä, veliseni.
Galla!
Ystäväni Gallan kuoleman jälkeen Julian palasi elämääni.
Luuletko, että rakastuisin sinuun uudelleen?
Onnemme oli hauras.
Varo vähän, mitä kirjoitat.
Kyse on kommunistien kapinan estämisestä.
Silkkaa terroria! Ihmisiä pidätetään.
HOTELLI ADLON
TURVASÄILÖLEIRI
Odottaisitteko tässä.
Syksy 1933
Paperit!
Portti auki!
Istukaa.
Kädet pöydälle.
Minulla oli onnea. Haava paranee hyvin.
Luoti meni läpi olkapäästä.
Epätietoisuus oli hirveää.
Nyt ne polttavat kirjoja.
Minunkin.
Sanon itseni irti.
Ei, jää töihin. Älä lähde vapaaehtoisesti.
Et saa luopua työstäsi.
Anna sen gigolon tanssia puolestasi.
Minä odotan lasta.
Puhukaa kovempaa!
Et kai aio... pitää lasta?
Sonja?
Annan hänelle nimeksi Maria.
Anna on minusta kaunis.
Anna―Maria.
Kun pääset täältä pois, lähdemme lomalle.
En ole ikinä ollut poissa Berliinistä.
On aika tutustua maailmaan. ― Vierailuaika päättyy!
Äiti on odottanut minua kauan.
Sonja, pidä huoli teistä molemmista.
Meille on suuri ilo tehdä yhteistyötä ulkoministeriön kanssa.
Jo isälläni oli erinomaiset suhteet ulkoministeriöön.
Voidakseni taata, että huoneita on aina vapaana vieraillenne, ―
lienee viisainta, että teille varataan hotelliin huonekiintiö.
Sovimme tietysti kiinteän hinnan.
Keskustelen ministerin kanssa. Minä en tee päätöksiä.
Se on selvä, herra kansliasihteeri.
Toivomme kuitenkin raikkaita tuulia hotelliinne.
Osoittakaa tekin Saksan uutta henkeä.
Keisari seisoo yhä hotellin aulassa, herra Adlon.
Ruokalistassa kaikki lukee ranskaksi.
Ragout fin...
Meillä on kauniita saksalaisia sanoja ruoille.
Kuten Würzfleisch.
Pitäkää toki pataruokapäivä.
Musiikin suhteen ―
Führer toivoo meidän vaalivan saksalaista kulttuuriperintöämme.
Amerikan neekerimusiikilla emme tahdo rasittaa vieraitamme.
Ottakaa esimerkkiä hotelli Preussenhofista.
Siinä vasta saksalaisen viihtyisyyden tyyssija.
Pyydän anteeksi, minun on poistuttava.
Sallinette, että lähetän teille tarjouksen.
Toivotan edelleen hyvää ruokahalua. ― Heil Hitler!
Heil Hitler...
Kuulinko tosiaan sinun sanovan "Heil Hitler"?
En silti kuulu heidän joukkoonsa.
Lupaa minulle yksi asia, Louis.
Emme saa menettää riippumattomuuttamme.
Isä ei olisi selviytynyt ilman keisarin kanssa tehtyjä järjestelyjä.
Emme ole ikinä olleet riippumattomia. Emme koskaan.
Työtön tenori Ricardo ei saa kiinnitystä oopperaan.
Hän tahtoisi työskennellä radiossa, ―
mutta sielläkin yritykset jäävät tuloksettomiksi.
Ricardo ei luovuta ja puhkeaa laulamaan.
Radion työntekijät ihastuvat, Ricardo palkataan, ―
ja hänen lähetyksensä tekevät hänet kuuluisaksi.
Elokuvan nimi on Laulu kiertää maailmaa.
Menkää elokuviin ja viettäkää mukava viikonloppu, hyvät kuulijat.
Toivotan hyvää päivän jatkoa.
Julian on nyt työssä toimistossa.
Hänen olkapäänsä on onneksi lähes parantunut.
Enempää en tiedä tällä hetkellä. ― Kiitos sinulle.
Pysyn kuulolla.
Mennäänkö kahville?
Se olisi mukavaa, mutta voin tänään vähän huonosti.
Olet aivan kalpea.
On korkea aika, vai mitä? Olen sen ikäinen.
Ja nimenomaan nyt...
Tulehan. Vien sinut kotiin.
Kiitos.
Kesä 1936
Tervetuloa valtakunnanpääkaupunkiin Berliiniin.
Berliini esittäytyy olympiavuonna 1936.
Nuoriso marssii Führerin kunniaksi uskoen parempaan tulevaisuuteen.
Saksalaisurheilijat huippukunnossa olympialaisia varten!
Amerikkalaisurheilijat tulevat sittenkin Berliiniin!
Kaupunkiin odotetaan satojatuhansia vieraita!
Varmasti. Ilman muuta.
Ei, ei, minä hoidan asian. Kuulemiin.
Mihin majoitamme Italian kruununprinssin? Sviitit ovat täynnä.
Lady Londonderry pyysi ylimääräisiä lakanoita.
Hänen poikansa nukkuu ammeessa. ― Niin?
Onko meillä puhtaita liinavaatteita?
Charitén sairaala antaa pesulansa käyttöömme.
Talo on täynnä.
Berliini on taas maailmankaupunki. Adlon esittäytyy.
Hotelli Preussenhof ei pysty kilpailemaan.
Raphael, tulitko hakemaan työtodistustasi?
Aiotko tosiaan jättää meidät?
Jää vielä olympialaisten ajaksi. Tarvitsemme kaikki työntekijät.
Jäisin mielelläni, johtaja.
Mutta isä vaatii, että minun on lähdettävä Saksasta.
Kai minun sitten täytyy toivottaa sinulle hyvää matkaa.
Varmuuden vuoksi. Mazl tov! ― Kiitos, rouva johtaja.
Tässä työtodistuksesi. Onnea Palestiinaan. ― Kiitos, johtaja.
Voi hyvin. ― Pidä huoli itsestäsi, poikaseni.
Ehei!
Sinä poistut hotellista pääsisäänkäynnin kautta.
Onnea matkaan! Peter!
Voi hyvin!
Kaikki muuttuu jälleen hyväksi.
Koko maailma katsoo Saksaa.
Sen jälkeen herra Hitlerin on muutettava tyyliä.
Kolme pitkää vuotta oli kulunut siitä, kun Julian joutui leirille.
Olin synnyttänyt tyttäremme ―
ja tottunut siihen, että elämä kulki kulkuaan.
Luoja!
Olisit kertonut, niin olisin tullut vastaan.
En tiennyt itsekään.
Huudettiin nimiä, ja se jonka nimi huudettiin, sai lähteä.
Olet taas kotona...
Sonja, meidän pitää lähteä mahdollisimman pian.
Pääsimme pois vain siksi että kuvaa kiillotetaan olympialaisten ajaksi.
Sitten joudumme taas telkien taa.
Et saa niin pian uutta passia. ― En saa niiltä ylipäätään passia.
Natseille olen valtion vihollinen.
Järjestin kaiken leirillä.
En ole ainoa, joka tarvitsee matkustuspapereita.
Väärennetty passi? Oletko järjiltäsi?
Jos ei nyt, niin milloin? Asemat tulvivat ulkomaalaisia.
Kiitos, Friedrich ja Helga.
Tässä on Helga. Hän pitää huolta Annasta, kun minä olen töissä.
Tulehan, muru.
Katsohan.
Anna―Maria, tässä on sinun isäsi.
Sano hei isälle.
Ukki hän jo sanookin.
Lähettäisitkö Almalle sähkösanoman?
Lähdemme Lontooseen ja odotamme siellä viisumeita.
Älkää tosiaan tuhlatko aikaa.
Tahdon että tyttärentyttärelläni on oikea perhe.
Kiitos.
Minun pitääkin tästä...
Oletpa sinä suloinen.
Anna―Maria...
Menetkö kanssani naimisiin, Julian Zimmermann?
Tahdotko mennä kanssamme naimisiin Lontoossa?
Tahdon, tahdon kyllä.
Hei...
Katsohan.
Anna pikkuinen jää tänään kotiin isän kanssa.
Jos hän kitisee, hän on väsynyt ja kuuluu vuoteeseen.
Ethän kitise isälle?
Ole oikein kiltti, sillä isän pitää totutella sinuun.
Nukkukaa yhdessä päiväunet, sitten ukki tuo teille lounasta.
Sitten äiti jo tuleekin.
Hiiri on väsynyt. Vietkö sen nukkumaan?
Tervehdin loppuviikolla vieraita kaikkialta maailmasta.
"Maamme ja urheilijamme" ―
"ovat viime vuodet valmistautuneet innokkaasti näitä viikkoja varten."
"Tahdomme olla hyviä isäntiä."
Entä toinen puoli? ― Siinä on kyse vain olympialaisten ideasta.
Maassa syrjitään, kidutetaan, murhataan. Vaikenetteko siitä?
Kaikki toivovat, että olympialaiset olisivat käännekohta.
Hitler ei voi enää jatkaa entiseen tapaan.
Olette järjestäneet elämänne mukavaksi. ― Julian kiltti, lopeta!
Mikä niin? Sekö että osallistut tähän farssiin?
Ei, Sonja, minun on pakko puhua.
Minä en ollut leirissä niin kuin sinä.
Mutta synnytin tyttäremme ja yritin pärjätä yksin.
Pelkäsin sinun puolestasi, mitä sinulle tehdään, ―
milloin pääset pois, oletko enää elossa.
Gigolosi piti sinusta hyvää huolta.
Sebastian yritti jatkuvasti edistää sinun vapauttamistasi.
Se kesti kolme vuotta.
Aika pitkään vaikutusvaltaiselta mieheltä.
Ilman Sebastiania olisit joutunut tiilitehtaalle töihin.
Niinkö hän sanoi? ― Niin.
Olettepa te läheisiä.
Tuota minä en kuullut.
Ilman häntä et olisi luonut uraasi.
Sinä tahdoit, että jään radioon.
Alussa olisin voinut lähteä, sitten olisi epäilty poliittista motiivia.
Olisin vaarantanut meidät kaikki kolme!
Lepää ja palaa sitten kunnolla luoksemme. Ole kiltti!
Ole kiltti...
Kolme vuotta! Ne rikolliset varastivat minulta kolme vuotta.
En tahdo enää tuhlata aikaa.
Emme tuhlaakaan.
Pikkuinen on kiltti isälle, eikö niin?
Muokkasin vielä hieman puhettasi.
Koko maailma kuulee äänesi.
Se on upeinta, mitä olemme koskaan kokeneet.
Olympialaiset kuullaan ensi kertaa koko maailmassa, ―
suorana lähetyksenä.
Ja kaiken kukkuraksi...
Kuulin juuri, että tohtori Goebbels tulee itse paikalle.
Hän puhuu tässä studiossa. Heti sinun jälkeesi.
Hän toivottaa maailman terve― tulleeksi Berliinin olympialaisiin.
Hänen nimenomainen toiveensa on, että sinä kuulutat hänet.
Kas tässä, merkitsin muutokset tähän.
En asetu mikrofonin eteen yhdessä propagandaministerin kanssa.
Politiikka pidetään kisojen ulkopuolella.
Sebastian, Julian pääsi vasta leiristä!
Sinun täytyy ymmärtää, etten voi tehdä tätä!
Meille molemmille on ollut hyötyä siitä, ―
että meillä on pari ystävää johtoportaassa.
Jos et tahdo tehdä sitä heidän takiaan, tee se minun takiani.
Koko maailma on vieraanamme.
Etkö tahdo toivottaa sitä tervetulleeksi?
Tahtoisitko ilmapallon?
Yksi pallo, kiitos.
Olkaa hyvä. ― Katsohan...
Tulehan, kulta.
Istutaanko penkille?
Tuolla hän on.
Oletko varma? ― Aivan varma.
Sitten mentiin.
RADIOTALO
Rouva Schadt? ― Niin?
Gestapo. Olkaa hyvä ja tulkaa mukaamme.
Mistä on kyse? ― Meillä on muutama kysymys Julian Zimmermannista.
Tahdon heti tyttäreni luo!
Vakuutan, että hän on hyvissä käsissä.
Sonja Schadt... Emme ole tavanneet aikoihin.
Onneksi olkoon, hyvä rouva.
Radiolähetyksenne on hauska, mainiota ajanvietettä.
Hoidan tämän tapauksen itse.
Voitte olla minulle suureksi avuksi, neiti Schadt.
Tämähän on Julian Zimmermann?
Uskoisin niin. ― Uskoisitte?
Ihmettelette varmaan yhtä paljon kuin minäkin, ―
että hänellä on brittiläinen passi, jossa lukee Robert Woolf.
Kenties hän aikoo lähteä Saksasta väärän nimen turvin.
Mutta... Siitä te ette varmaankaan tiedä mitään.
Tiedättekö, mistä hän on saanut väärennetyn passin?
Siegfried!
Sonja tapaa propagandaministerin 80 minuutin kuluttua!
Hänen täytyy tulla mukaani.
Goebbels toivoo, että Sonja puhuu radiossa.
Zimmermann rikkoi määräyksiä.
Hän aikoi lähteä maasta englantilaisen passin turvin.
Voimmeko puhua hetken kahden kesken?
Pyyhkikää kasvonne.
Niin?
Ole hyvä ja tule mukaani.
Puhun vain jos näen heti tyttäreni.
Minulle luvattiin, että hän odottaa puheesi jälkeen pukuhuoneessa.
Entä Julian? ― Tiesitkö passista?
Maanpetoksesta seuraa kuolemanrangaistus.
Pystyin estämään pahimman. ― Mitä se tarkoittaa?
Ainakin sitä, ettei Julian joudu oikeuteen.
Mitä hänelle tapahtuu? ― En minä tiedä!
Pelastin juuri hänen henkensä, kultaseni.
Olympialaiset ovat suuri hetki myös Saksan radion historiassa.
Ensimmäistä kertaa olympialaisten historiassa ―
kilpailut kuullaan suorana radio― lähetyksenä kaikkialla maailmassa.
Neljässäkymmenessä maassa ―
ihmiset jännittävät radioidensa ääressä ―
Berliinissä kamppailevien kilpailijoiden puolesta.
Annan puheenvuoron radiomme kauneimmalle äänelle, ―
koko Saksan kauneimmalle äänelle.
Tervetuloa, Sonja Schadt.
Minulle on suuri ilo toivottaa tervetulleiksi ―
koko maailmasta saapuneet 11. olympialaisten vieraat, ―
joita on saapunut pääkaupunkiimme runsaasti.
Berliiniin on tullut miljoonia kannustamaan urheilijoita.
He liikkuvat parissamme seuraavien viikkojen ajan, ―
näkevät ihmisiä työssään ja riemuitsemassa urheilujuhlasta.
Hymyilevät kasvot kertovat heille, ―
että Saksan kansasta on tullut onnellisempi ―
kolmen viime vuoden aikana.
Kun näette tuon onnen, hyvät naiset ja herrat, ―
pyydän teitä muistamaan, ―
missä tilassa maa oli, kun me tulimme valtaan.
Muistakaa, mitä vaikeuksia olemme voittaneet 3, 5 vuodessa.
Siten ymmärrätte, mitä Saksan kansa on saavuttanut, ―
jotta se voi viimeinkin nousta siivilleen.
Nykyinen Saksa uhkuu tuoretta tarmoa.
Saksalainen kohtalonyhteys... ― Äiti...
...yhdistää meitä suurenmoiseen uudistustyöhön.
Minulla on ilo antaa puheenvuoro olympialaisten selostajille... ― Ei.
Ei se ole äiti.
...kertoa uudesta Saksasta kaikkialle maailmaan. ― Ei se ole äiti.
Minulla on kunnia luovuttaa mikrofoni ―
Saksan valtakunnan propagandaministerille, ―
tohtori Joseph Goebbelsille.
Anna―Maria!
Missä tyttäreni on?
Julian otti lapsen mukaansa.
He päättivät karkottaa hänet maasta.
Ulos autosta!
Raja on tuolla.
Kaikki on kohta hyvin.
Vietin tunteja Gestapon päämajassa ―
ja kävin asioita läpi yhä uudelleen ja uudelleen.
Kunnes viimein tajusin, ―
että Julian luuli minun pettäneen hänet.
Olin suostunut siihen, ―
että ne murhaajat käyttivät minua työkalunaan.
Söisit jotain, lapsukainen.
Minulla ei ole nälkä. Kiitos, isä.
Se on varmaan Sebastian. Hän halusi välttämättä pistäytyä.
Hei. Tule sisään.
Kukat ovat sinulle. ― Istu toki.
Onko Julianista kuulunut mitään?
Almakaan ei ole kuullut mitään.
Miksei hän mennyt Lontooseen, kuten olitte suunnitelleet?
Hän koki itsensä petetyksi.
Puhettani siteerataan kaikissa lehdissä.
Se on hullua. Teidän molempien olisi voinut käydä huonosti.
Sisään.
Kiitos. Jättäkää ne vain sinne.
Panisitteko kukat maljakkoon? ― Tietenkin.
Wien tärppäsi. ― Olen iloinen puolestasi.
Harkitsisit vielä irtisanoutumistasi.
Sinä olet fiksu, kuuntelijat rakastavat sinua. Samoin ministeri.
Millaisen menetyksen puheesi saavuttikaan ulkomailla!
Sinusta voisi tulla Wienin uusi ääni!
Perustamme sinne uuden radioaseman.
Sonja, kun tulin töihin Adloniin, ―
kadehdin Louis ja Hedda Adlonia, ―
koska heillä oli oma maailma johdettavanaan.
Me voisimme tehdä samoin.
Miksi Julian ei soita? Eikä lähetä sähkösanomaa?
Lähden ensi viikolla Wieniin ja pidän sinulle paikan avoinna.
En tee enää työtä niille ihmisille.
Lakkaa syyttelemästä itseäsi. Et ole pettänyt ketään!
Häpeän niin hirveästi...
Lopeta. ― Minä rakastan sinua.
Olet elämäni ainoa nainen.
Älä viitsi. Sebastian, lopeta!
Jätä minut yksin.
Olen pahoillani.
Huhtikuu 1939
Sonja.
Ennen ruokalistassamme luki: Confit de cuisses du canard.
Saisipa edes käyttää sanaa "confit".
"Rasvaan säilötyt ankanreidet". Eihän se tule kysymykseen!
Patee, aivan niin!
Tehdään siitä ankanlihapateeta.
Monta huonetta on ollut tyhjänä olympialaisten jälkeen.
Kansainvälinen asiakaskuntamme pysyy poissa.
Saksaa pelätään jälleen.
Natsit juhlivat "saavutuksiaan" Preussenhofissa.
Tuskin kuluu päivääkään ilman heidän elämöintiään.
Julian ennakoi tämän kaiken jo ennen vuotta 1933.
Enkä minä tahtonut uskoa häntä.
Jos kerran Preussenhofissa juhlitaan, me teemme samoin.
Olen miettinyt, huvittaisiko sinua työskennellä hotellissa.
Joko toimistossa tai vastaanotossa.
Kenties voisin hoitaa vastaanottoa öisin.
En kuitenkaan nuku kunnolla.
Kuvitelkaa, jos nuo räyhääjät pesiytyisivät meille.
Malja riippumattomuudellemme!
Kello 5.45 alkaen joukkomme ovat vastanneet tuleen.
Tästä lähtien pommi kostetaan pommilla!
Pian olimme sodassa koko maailman kanssa.
Viikkokatsaukset kertoivat Hitlerin menestyksekkäistä valloituksista.
Juutalaisten kuljetuksista vaiettiin.
Minä odotin uutisia Julianista ja Anna―Mariasta.
Turhaan.
Ottaisin huoneen. ― Tietysti, hyvä rouva.
Miten pitkäksi aikaa? ― Yhdeksi yöksi.
Jos sopii, annan teille huoneen pihan puolelta.
Siellä on hieman rauhallisempaa. ― Piha sopii hyvin.
Parempi jättää paperi täyttämättä, Tamara.
Meillä on säännöllisiä tarkastuksia.
Peter, kanna matkatavarat huoneeseen 345, kiitos.
Oletteko kuullut mitään Julianista?
Luulin että hän on teidän luonanne.
Teillähän on yhteinen lapsi?
Hän ja tyttäremme ovat olleet ulkomailla vuodesta 1936.
Miksi ette lähtenyt mukaan?
Gestapo piti huolen siitä, että meidät erotettiin.
Julian varmaankin kertoi teille, että jätin hänet urani takia.
Totuus on että...
Jätin hänet, kun huomasin, ―
että hän rakastaa toista.
Tulkaa mukaani! ― Menen huoneeseeni.
Tulkaa kanssani kellariin. Ei tarvitse pelätä.
Tulkaa pian!
Tulkaa, tuonne pöytien luo. Tuonne!
Peter, mitä sinä raahaat? ― Gramofoniani.
Jos se menee rikki, en voi kuunnella levyjäni.
Miksi kuiskaat?
Rouva Adlon, minulla ei saisi olla neekerimusiikkia.
Soita jotain, ettei tarvitse kuunnella pommien ujellusta.
Tulkaa jo! ― Ei noiden muiden lähelle.
Tuolla takana on tilaa.
Sonja. ― Margarete! Mitä on tapahtunut?
Teihin ei ole osunut ollenkaan.
Minun asuntoni on raunioina. Saanko jäädä tänne?
Etkö menisi ennemmin Preussenhofiin?
Se paloi maan tasalle viime yönä.
Päivän ensimmäinen hyvä uutinen. ― Isä!
Missä miehesi on?
Jossain itärintamalla. En ole kuullut hänestä mitään.
Vastaanotto.
Hyvä on.
Meidän pitää mennä huoneeseen 345.
Huoneeseen 345?
Saman tien.
KARKOTUSMÄÄRÄYS
Hänet oli määrä kuljettaa itään tänä aamuna.
Huolehtisitteko, että ruumis viedään hotellista vaivihkaa.
Tietenkin, johtaja.
Louisin terveydentila heikkeni sodan viimeisinä viikkoina.
Hedda päätti, että he muuttavat kokonaan Neu Fahrlandin tilalle.
Tulevaisuutemme näytti hyvin epävarmalta.
Vain me pystymme enää majoittamaan vieraita.
Kun sota päättyy, aloitamme jotain aivan uutta, Friedrich.
Niin, johtaja.
Me Adlonit saamme olla iloisia, ―
että te olette pysynyt niin kauan meille uskollisena.
Se on ollut minulle suuri ilo.
Pidämme Friedrichin kanssa huolta kaikesta. Hyvää matkaa!
Friedrich, pidättehän huolta Sonjasta.
Tietenkin, arvoisa rouva. Hyvää matkaa!
Vauhtia! Jatkakaa!
Pitäkää kiirettä! Homma on saatava valmiiksi!
Louis nuorempi ―
on liittynyt vapaaehtoisena armeijaan Los Angelesissa ―
taistellakseen synnyinmaataan vastaan.
Ajattelen usein sitä, ―
ettemme silloin aikoinaan ottaneet lapsiasi luoksemme.
Minä olin liian itsekäs. Tahdoin sinut vain itselleni.
Me turvasimme lapsille taloudellisesti hyvän elämän.
Heillä oli kaikki mahdollisuudet, ja heillä oli äitinsä.
Ehkä he olisivat tarvinneet sinuakin.
Minä tarvitsin sinua.
Sinä annoit minulle kaiken, koko rakkautesi ja uskollisuutesi.
Sen enempää kukaan ei voi toiselta odottaa.
Täällä ei ole natseja eikä sotilaita!
Talo kuuluu herra ja rouva Adlonille.
Herra on Adlonin pääjohtaja. ― Päällikkö? Kuka on päällikkö?
Ymmärrättekö, Hotelli Adlonin pääjohtaja!
Päällikkö! ― Herra Adlon...
Emme ole tehneet mitään väärää.
Kaikki järjestyy. Pysy rauhallisena. ― Ei, Louis.
Louis! Eivät he saa...
Ei!
Ei, Louis!
Sota päättyy pian. ― Louis, ei!
Tulen pian kotiin.
Louis, jää luokseni! ― Hedda kiltti...
Ei, ette saa!
Ei, ei!
Aamulla 16. huhtikuuta 1945 ―
alkoi taistelu Berliinistä.
Adlonissa ei ollut aikoihin majoitettu maksavia vieraita.
2. toukokuuta 1945
Minne vien nämä? ― Margaretelle.
Tässä kaikki mitä löysin. ― Hyvä.
Tehdään näistä siteitä. Hae pari tyttöä avuksesi.
Anna, hae Friedrichiltä pari pulloa punaviiniä.
Kuulkaa, oletteko te neiti Schadt? ― Olen.
Kuuntelin usein ohjelmaanne.
Olette vielä kauniimpi kuin äänenne.
Hankkikaa minulle lääkäri.
Täällä ei ole lääkäriä.
Teidän täytyy auttaa minua.
Ulos täältä! Kuin olisi jo!
Minne minä menisin?
Auttakaa minua, rouva Schadt. Sebastian on veljeni.
Mitä hänelle kuuluu?
Tietämäni mukaan hän on ollut sotavankina Stalingradista lähtien.
Hyvä kuulla, ettei hän ole kaatunut.
Tuon teille sidontatarpeita.
Pidä lepohetki.
Kiitos.
Kun sota on ohitse, Julian ottaa varmasti yhteyttä.
Laitan meille ruokaa, ja istumme kaikki saman pöydän ääressä.
Kun sinä synnyit, ―
äitisi ja minä tahdoimme lähteä kanssasi Amerikkaan.
Olisimme olleet oikea perhe.
Muistan vielä, kun tulit ensi kertaa meille kotiin.
Soitit pianoa niin ihmeen kauniisti.
Kaikki ulos täältä! Sivurakennukseen!
Kaikki ulos nopeasti!
Jätä kaikki sikseen.
Viinikellari! Viini... Kellari!
Tuolla. ― Näytä tietä.
Tulipalo!
Viekää ihmiset ulos! Kaikki ulos täältä!
Pian ulos!
Kaikki ulos! ― Tuleeko sieltä vielä lisää?
Ulos! Nopeasti nyt!
Tule, isä!
Onko kellarissa ihmisiä? Missä von Tennen on?
Hän juoksi kellariin. Tule nyt!
Menkää ulos! ― Isä!
Von Tennen pitää huolen itsestään. Tule nyt, Fritz!
Isä! ― Ei se ole hän.
Herra von Tennen!
Väitättekö, että hotellinne oli puolueeton?
Hitlerin ulkoministeriö työskenteli hotellissanne.
Hotellissanne asui ihmisiä, ―
joita pidetään Neuvostoliitossa pettureina.
Onko sekin teistä puolueetonta?
Minä olen hotellinomistaja.
Tehtäväni on toimia kaikkina aikoina hyvänä isäntänä.
Minulla ei ole mitään tekemistä politiikan kanssa.
Voitte mennä.
Sonja...
Louis on kuollut.
Hautasimme isän kaksi päivää sitten.
Tyttäreni täyttää ensi kuussa 11 vuotta. Hänellä on siniset silmät.
Rouva Schadt, nuo tiedot meillä jo on.
Kuulutus lähetetään radiossa päivittäin. Olkaa kärsivällinen.
Hyvää päivää. Mistä löydän Louis Adlonin? Hän on isäni.
Louis nuorempi? Tervetuloa kotiin. ― Antaa olla.
Veisittekö minut hänen luokseen?
Isänne...
Hän ei ole enää elossa.
Venäläiset takavarikoivat hotellin.
Minä olen täällä väliaikaisena johtajana.
Entä Hedda?
Myös Neu Fahrlandin maatila takavarikoitiin.
Hedda asuu sisarensa luona Wilmersdorfissa.
20 vuotta sitten pyrin Adlonin iltapäivätansseihin gigoloksi.
Billy? ― Pikku Sonja Schadt.
"Sääri vasemmalle, sitten oikealle. Hengittäkää..."
Hyvää päivää.
Tunnetteko te toisenne? ― Tunnen lähinnä hänen äänensä.
Entä Julian? Jäikö hän eloon?
Julian karkotettiin ulkomaille tyttäremme kanssa.
En tiedä, missä hän elää.
Ehkä he päätyivät Amerikkaan.
Vielä kaksi vuotta sitten äitini Alma odotti heitä New Yorkissa.
Sitten äitinikin kuoli.
Isäsi ja minä emme olleet sotarikollisia.
Ette kuitenkaan vastustaneet natseja.
Emme me voineet. Ei kukaan voinut.
Meidän pitää huolehtia siitä, ―
että päärakennus saadaan mahdollisimman hyvin korjatuksi.
Joskus venäläiset lähtevät, ja takavarikoitu omaisuus palautetaan.
36 huonetta on jo käytössä.
Neuvostoliiton sotilashallinto ―
on ottanut Adlonin viralliseen hotellihuonekiintiöön.
Minun pitää palata töihin. ― Pidä minut ajan tasalla, Sonja.
Kirjoitat siis amerikkalaisille Berliinistä. ― Well, Ma'am...
Minä olen sotakirjeenvaihtaja.
Univormu pukeekin sinua paremmin kuin Pola Negrin aamutakki.
Hotelli ja ravintola ADLON Sisäänkäynti Wilhelmstrasse 70
Sebastian oli niitä harvoja, jotka palasivat sodasta.
Aikana jolloin selviytyminen oli tärkeintä, ―
tahdoimme olla toistemme tukena.
Eikö Julian ottanut mitään yhteyttä koko aikana?
Ei.
Kului vuosia, ennen kuin sain elonmerkin.
Saksan demokraattinen tasavalta tervehtii ulkomaisia sosialisteja, ―
jotka tahtovat auttaa sosialistisen yhteiskunnan rakentamisessa.
Teille on tullut kirje.
Tarvitsetteko suosituksia iltaohjelmaa varten?
Hyvää päivää. Toivottavasti viihdyitte.
Huonelaskunne onkin jo maksettu.
Kiitos. Voinko olla avuksi?
Saanko matkalaukkuni? ― Tietenkin.
Anteeksi hetkinen.
Hyvää päivää. Voinko olla jotenkin avuksi?
Ette.
Oletteko vierailulla Berliinissä?
Anna―Maria!
Univormussa lukee heprealaisin kirjaimin:
Anna―Maria Schadt tai Zimmermann.
Sukunimi voi myös olla jokin muu.
Päivää.
Tiedän, että nykyään on Israelin valtio. Kiitos, odotan.
Niin?
Kiitos, kuulemiin.
Pankowissa vierailee parhaillaan israelilainen nuorisoryhmä.
Anna―Maria Khenin tulee kohta. ― Kiitos.
Minä olen Sonja, Sonja Schadt.
Etsin Julian Zimmermannia ja tytärtämme Anna―Mariaa.
Tunnetteko Julian Zimmermannin?
Tunnetteko hänet?
Olen ehkä äitisi.
Olen kibbutsilainen. Meillä ei ole äitiä. ― Anna...
Tulin Berliiniin, sillä DDR kiinnostaa minua.
Tämä osa Saksaa kulkee uutta ja parempaa tietä.
Sinä elät!
Elääkö isäsikin?
Elää. Hän voi hyvin.
Odotin teistä elonmerkkiä vuosikausia. Mitä oikein tapahtui?
Sen tiedätte parhaiten itse.
Te järjestitte karkotuksemme. ― En, en!
Ette tahtonut minua.
Ei pidä paikkaansa. Isäsi vei sinut mukanaan.
Te saksalaiset olette kaikki syyttömiä.
Anna!
Miksi hänellä on toinen sukunimi?
Rouva Schadt, ―
Julian Khenin on arvostettu journalisti Israelissa.
Hän on naimisissa ja on ottanut vaimonsa sukunimen.
Anna―Marialla on kaksi nuorempaa siskoa.
Tyttärenne tahtoo jäädä DDR:ään.
Hän aikoo opiskella ―
marxilais―leniniläistä filosofiaa ja sosialistista oikeutta.
Hän tarvitsee selvityksen, että olette hänen biologinen äitinsä.
Saanko näyttää sinulle jotain? ― Totta kai.
Hän asuu yhdessä tuon natsin kanssa.
Minunkin äitini oli naimisissa natsin kanssa.
Meidän ei tarvitse tehdä sovintoa äitiemme kanssa.
Minä olen kaikkea vain puoliksi.
Äiti on natsi, isä juutalainen.
Minulla on äitipuoli, siskopuolet.
En tahdo enää olla "puolikas".
Meillä on nyt oma elämä.
Nämä kuuluvat sinulle.
Sinä pelastit ne! ― Ne ovat sukukalleuksia.
Olemme viettäneet yhdessä lähes koko elämämme.
Käyn neuvotteluja Kempinskin kanssa.
He tahtovat perustaa Länsi―Berliiniin uuden Adlonin.
Sanoin suostuvani nimemme käyttöön vain, ―
jos he rakentavat entisen Adlonin uudelleen.
Jos tahdot, hankin sinulle lännestä työtä.
Kempinskissä on otettu käyttöön uusi titteli, manager.
Olet varmasti sopiva sellaiseksi.
Laadin sinulle ensiluokkaisen työtodistuksen.
Margarete...
Tapasin taas Hotten.
Hän on töissä verovirastossa, ja hänellä on asunto Weddingissä.
Palaatko hänen luokseen? ― Sonja...
Eihän tämä ole mitään elämää. Kaikkea pitää jonottaa.
Tahdon juoda kahvia, polttaa kunnon savukkeita ―
ja tahdon olla vapaa.
Tule mukaan. Näet tytärtäsi milloin vain, jos hän tahtoo nähdä sinut.
Hän on loukkaantunut.
Tiedän tunteen, kun ei kuulu minnekään.
Täti kulta, minä jään tänne.
... Lilian Harvey. Mutta aihe kerrallaan.
Terveisiä idästä länteen ja lännestä itään.
Tuo on Lilian Harvey.
Haastattelin häntä kerran studiossa.
Margarete kulta...
Parasta minulle ja Adlonille on, että yksi meistä vahtii sitä.
Vaikka siitä onkin enää rauniot jäljellä.
Olen niin iloinen, että olet täällä.
Pidä huoli itsestäsi. ― Samoin, Hedda.
Jossakin maailmassa on hiukkanen onnea.
Unelmoin siitä joka ikinen hetki...
Jossakin maailmassa on hiukkanen autuutta...
Anna―Maria!
Istu toki. Onko sinulla nälkä? Kokki voi täyttää toiveesi.
Minulla on vain hetki aikaa.
Teidän täytyy antaa valaehtoinen lausunto, että olette äitini.
Sitten saan DDR:n kansalaisuuden.
Anna, minä en järjestänyt karkotusta. Aivan päinvastoin.
Tein kaikkeni, että isäsi jäisi eloon.
Hän otti sinut mukaansa, koska ei luottanut minuun.
Sinun ei tarvitse puolustautua. ― Se on totuus.
Minun täytyy puhua isäsi kanssa. Onko sinulla hänen osoitteensa?
Isä ei tahdo puhua sinun kanssasi.
Hän ei tahdo enää olla missään tekemissä tämän maan kanssa.
Hän vastusti sitä, että lähdin tänne.
Hänelle Saksa merkitsee meidän juutalaisten joukkotuhoa.
Kun katselin Tel Avivin satamassa laivoja, ―
jotka toivat Euroopasta eloonjääneitä...
Heillä oli leirinumero tatuoituna käsivarressaan.
Tunsin syyllisyyttä, ―
koska olen saksalainen.
Ajattelin sinua ja mietin, ―
millainen ihminen sinä oikein olet.
Ole hyvä ja allekirjoita.
Miksi et lähtenyt Saksasta? ― Koska odotin teitä!
Kapinan aloittivat Stalinalleella työskennelleet 80 rakennustyöläistä.
Tänään, 17. kesäkuuta 1953, ―
tuhannet marssivat kaikkialla Itä―Berliinissä.
He vastustavat neuvostosaksalaisen hallinnon palkkojen alennuksia.
DDR:n työläisväestöä kutsutaan...
Lännen parjauskampanjaa?
Työläiset protestoivat, koska tahtovat elää toisin.
Nuo "työläiset" ovat kaikki entisiä natseja.
Länsi lietsoo heitä vastavallankumoukseen.
Miksi sinulla on kaikkeen sopiva selitys?
Vie vielä hetken, ennen kuin sinusta tulee vakaumuksellinen toveri.
Teiltä juutalaisilta puuttuu luokkatietoisuus. ― Mitä sinä puhut?
Te pidätte itseänne valittuna kansana.
Siksi miljoonia meistä kaasutettiin.
Enhän minä tarkoittanut...
Ajattele sitten, mitä puhut, toveri asianajaja.
Oikeustieteen tutkinto ei oikeuta viisastelua.
Olen uskollinen elämänkatsomukselleni.
Minä olen uskollinen itselleni.
Tuo on Siegfrid von Tennen.
Kuka hän on?
Äitisi elämänkumppanin veli.
Hän on tutkintavankeudessa natsimenneisyytensä takia.
Hän joutuu oikeuteen.
Hyvää huomenta, rakkaani.
Mitä kello on?
Kaikki on kunnossa hotellissasi.
Jää vielä hetkeksi lepäämään.
Mistä sait tämän kuvan?
Olen pitänyt sitä mukanani vuosia.
Tuolla puistossa vanhempamme pelasivat korttia.
Muistan sen aivan tarkkaan.
Selvisin hirveästä sodasta ja kaikesta muusta ―
varmaankin vain siksi, että sinä olet olemassa.
Sisään.
Sinulle on vieras. ― Kiitos.
Johannes? Onko Anna―Marialle sattunut jotain?
Tulin viran puolesta. Olen töissä syyttäjänvirastossa.
Olkaa hyvä, käykää sisään.
Käynnistämme pian oikeudenkäynnin ―
SS―Hauptsturmführer Siegfried von Tenneniä vastaan.
Sanoitteko Siegfried von Tennen? ― Sanoin.
Hän on kuollut. Hän kuoli tulipalossa, täällä hotellissa.
Siegfried von Tennen istuu tutkintavankeudessa.
Hän toivoi, että teidät kutsutaan puolustuksen todistajaksi.
Ei voi olla totta.
Veljesi kuulemma elää.
Oletko tiennyt asiasta? ― Minä...
Olen käynyt pari kertaa tapaamassa häntä vankilassa.
Mikset ole kertonut?
Ajattelin, että sinulle on parempi, jos pidät häntä kuolleena.
Tiedät, etten ole kovin ylpeä veljestäni.
Sinun olisi pitänyt kertoa.
Joudun antamaan lausunnon hänen puolestaan.
Eihän hänen ole pakko?
Ei.
Jääkää hetkeksi seisomaan.
Rouva Schadt, onko hän Siegfried von Tennen?
Kuinka pääsitte ulos palavasta hotellista?
Viinikellarin takaisen tunnelin kautta.
Isäni tahtoi pelastaa teidät.
Hän maksoi siitä hengellään. ― Olkaa hyvä, istukaa.
Olen pahoillani.
Kiitos että tulitte, rouva Schadt.
Rouva Schadt, herra von Tennen on kertonut ―
estäneensä silloisen miesystävänne Julian Zimmermannin teloituksen.
Pitääkö paikkansa, ―
että Julian Zimmermann pidätettiin väärennetty brittipassi hallussaan?
Pitää paikkansa.
Pitääkö paikkansa, ―
että von Tennen Gestapo―osaston päällikkönä ―
järjesti Julian Zimmermannin maasta pääsyn ―
ja pelasti siten hänen henkensä?
Hänen veljensä Sebastian von Tennen pyysi häntä tekemään niin.
Hän oli silloin esimieheni radiossa ―
ja käytti asemaansa hyväksi auttaakseen Juliania.
Olen varma, että ilman veljensä väliintuloa, ―
Siegfried von Tennen olisi toimittanut Julian Zimmermannin oikeuteen.
Se olisi lähes varmasti merkinnyt hänelle kuolemaa.
Oletteko aivan varma asiasta, rouva Schadt?
Minulla ei ollut henkilökohtaista intressiä ―
karkottaa maasta herra Zimmermannia ja lasta.
Oletteko kertaakaan miettinyt, ―
kenellä olisi saattanut olla henkilökohtainen intressi?
Veljeni rakastaa teitä niin suuresti, ―
ettei kaihtanut mitään keinoja ―
tehdäkseen suhteenne mahdolliseksi.
Miksi uskoisin juuri teitä?
Veljeni tuli luokseni ja pyysi, ―
että karkottaisin Julian Zimmermannin maasta.
Ennen muuta hän tahtoi, ―
että lähetän lapsenne isänsä mukaan.
Minun piti ilmoittaa, ettette tahdo pitää tytärtänne.
Sebastian tahtoi rakentaa kanssanne yhteisen elämän.
Juutalaisen miehen lapsi olisi ollut haitaksi hänen uralleen.
Niinpä tein hänelle sen palveluksen.
Hän sai, mitä halusi.
Minun puhdassydäminen veljeni...
Voikaa hyvin, rouva Schadt.
Kiitos, rouva Schadt.
Sonja?
Miten siellä meni?
Ravintola on auki kello kymmeneen. Toivottavasti viihdytte!
Hotelli Adlon, vastaanotto. Hyvää päivää!
Anna―Maria? Niin.
Julian?
Sonja...
Yhä vain Adlonissa?
Tai mitä siitä on jäljellä.
Adlonin aave...
Anna minulle anteeksi, Sonja.
Minun olisi pitänyt luottaa sinuun.
En ensin jaksanut käsittää, ―
mitä Anna kertoi puhelun aikana.
Entä lapsesi? Vaimosi?
Lupasin heille, että palaan.
Kuinka vanhoja tyttäresi ovat?
Rebecca on kahdeksan. Judith täyttää pian yksitoista.
Kuluuko taas 17 vuotta, ennen kuin tapaamme?
Kunpa minun ei tarvitsisi jättää sinua enää.
Ei enää uudestaan.
Katso, mitä siinä on.
Muistatko vielä?
Intšu Tšuna...
Apaššien päällikkö pyytää teitä sotatanssiin.
Elämä...
Kuka sitä voisi ymmärtää?
Julian palasi Israeliin.
Berliiniin rakennettiin muuri.
Minä pidin hotellia pystyssä 70―luvulle saakka.
Sitten DDR:n viranomaiset sulkivat Adlonin.
Muutin Amerikkaan äitini taloon, ―
jonka hän oli jättänyt minulle Long Islandille.
Myöhemmin sinne tuli myös mieheni.
Siinä hän tuleekin, ―
tyttäreni ja lapsenlapsenlapseni kanssa.
Tohtori Zimmermann, äitinne odottaa teitä. ― Äiti...
Äiti! ― Anna―Maria kultaseni, istuhan.
Hei.
Mukavaa, kun koko perhe on taas koossa.
Ja varsinkin juuri tänään.
Päätimme 20 vuotta sitten, ―
että pysymme yhdessä elämämme loppuun saakka.
Kiitän sinua näistä kallisarvoisista vuosista, ―
joista tuli elämäni onnellisimmat.
Me tapasimme toisemme kuitenkin jo paljon aikaisemmin.
Tämän suihkulähteen vierellä, 78 vuotta sitten.
Rakastuin sinuun ensi hetkestä.
Olen yhä rakastunut.
Hyvänen aika, hän on Julian!
Isoisoukki...
Joitakin vuosia vaimonsa kuoleman jälkeen ―
Julian tuli käymään Long Islandilla ―
ja jäi luokseni.
Siitä lähtien olemme asuneet äitini talossa merenrannalla.
Anna―Maria perheineen käy luonamme vuosittain.
Joskus tuntuu kuin unelta, ―
etten pitkän elämäni lopussa ole enää yksin.
Me emme aina voi itse päättää, ―
miten ja missä tahdomme elää.
Minne kohtalo meidät kuljettaakin, ―
kannamme kotia sisimmässämme.
Luomme sen uudestaan eri paikkoihin liittyvistä muistoista.
Minä liitin elämäni Adloniin.
Yritin vaalia siellä paikan henkeä.
Tuo henki ei ole hyvä eikä paha.
Se ei ole oikein eikä väärin.
Siihen sulautuu kaikki, ―
mikä katoaa ja herää taas henkiin.
Se on elämä itse.
Kenties maailma loppuu huomenna, ikiaikaisen suunnitelman mukaan.
Iloitsen kuitenkin siitä, että olemme olleet yhdessä.
Minulle ei käy kuinkaan, kunhan sinä olet luonani.